Promiňte.
Pojďme, drahoušku, uložíme vás ke spánku.
Nejsem nikdo zvláštní,
jsem jen obyčejný muž, s obyčejnými myšlenkami.
Prožil jsem obyčejný život.
Nepostavili mně žádné sochy.
A moje jméno brzy upadne v zapomnění.
Ale na jednu stranu
se mně podařilo žít tak báječně, jako nikomu jinému.
-Vypadáš dobře, Duku. - Cítím se dobře.
Ostatní jsem miloval celým svým srdcem
a duší a to mně vždycky stačilo.
Jak to jde, Harry?
Pokouším se umřít, ale nenechají mě.
No, nemůžeš mít všechno.
Dnes je velký den.
To říkáte každý den, vy jeden starý ďáble.
Dnes je venku nádherně.
Pojďme se projít.
Já nikam nejdu.
No musíme vás dostat ven z tohoto pokoje.
No tak, drahoušku, čerstvý vzduch
- vám udělá dobře. - Zdravím.
Je mi to líto, dneska není moc dobrý den.
Myslím, že nemá na nic náladu.
Nazdar?
Tohle je Duke, přišel vám něco přečíst.
Přečíst?
Ne. Nevím.
No tak, bude se vám líbit, je velmi zábavný.
Takže, kde že jsme to skončili?
Ach ano, ano, u té karnevalové noci.
"Noah tam byl se svými přáteli, Fin a Sarah."
- Noah? - Tam, kde se potkali...
6. června 1940
Allie bylo 17 let.
- Malý chlápek vyhrává cenu. - Jo!
- Díky za hru. - Jsi fakt zábavný.
Sakra, dokázal jsem to.
Říkám ti, tyhle hry jsou podvod.
- Čau. - Jak se máte?
Jak se jmenujete?
- Kdo je ta holka, co je se Sárou? - To je Allie Hamiltonová.
Je tady na prázdniny se svojí rodinou.
Její otec je pěkně zazobaný.
- Čau Fine! - Čau poklade!
Podívej tohle jsem pro tebe vyhrál.
Díky Fine!
Skvělé, ne?
Allie, dala by sis cukrovou vatu?
- Dobře. - Mohla by to být zábava.
- Zatančíš si se mnou? - Ne.
- Proč ne? - Protože nechci.
Noahu, je tu s námi.
Allie, chceš se projet na ruském kole?
- Moc ráda. - Dobře.
S dovolením.
- Noah Calhoun. - Co?
Pracuje s Finem na vodní pile.
Všimla sis, jak strašně blízko u mě stál?
Jo. To je celý Noah.
Jsem docela překvapená, že vůbec přišel.
Myslím, že se mu líbíš.
Hej co....
Slez ze mě. Nedotýkej se mě.
- Co to děláš? - To se nesmí!
Zaplatím vám až slezu dolů, Tommy.
Noah Calhoun.
- A? - A jsem rád, že tě poznávám.
- Allie, kdo je to? - Nevím, Noah Calhoun.
- Strašně rád bych si s tebou vyšel. - Kámo, nevadilo by ti?
V tom koši nemůžou sedět víc jak dvě osoby, Noahu!
Dobře, Tommy, v pohodě.
Slez, Noahu, zabiješ se!
Nech toho, Noahu.
Takže, vyjdeš si se mnou?
Co?
- Ne! - Ne?
Hej, kámo, slyšel jsi, ne?
Proč ne?
Nevím, protože nechci.
Noahu!
Tak to mně nezbývá nic jiného.
Můj Bože.
Nedělám si srandu.
- Noahu, přestaň tu blbnout. - Co to děláš?
Zeptám se ještě jednou.
Vyjdeš...
nebo nevyjdeš si se mnou?
- Sakra smeká se mně ruka. - Tak se chytni té tyče, ty idiote.
- Ne, dokud ona nebude souhlasit. - Vyjdi si s ním, zlatíčko.
Dobře, dobře. Vyjdu si s tebou.
- Co? - Ne, nechci žádné laskavosti.
Ne, ne. Chci.
- Chceš? Chceš? - Ano!
- Řekni to. - Chci si s tebou vyjít.
- Zopakuj to. - Chci si s tebou vyjít.
Dobře, dobře, tak si teda vyjdeme.
Myslíš si, jak nejsi chytrý, co?
To nebylo směšné, Noahu, ty idiote!
Ne, to je v pořádku. Postarám se o to.
Co děláš?
Prosím nedělej to.
Prosím nedělej to, Allie.
To snad ne...
Bože.
Teď už nejsi tak drzý, co?
Za to tě dostanu.
Možná ano, možná ne.
- Řekl ti něco? - Podíváš se na tohle?
To je ta holka z karnevalu, ne?
Pamatuješ si mě?
Ano, samozřejmě, pan Spoďáry, ne?
- No... - Jak bych mohla zapomenout.
Chtěl jsem si to s tebou vyjasnit,
protože mě to fakt mrzí.
Byla to opravdu hloupost
vylézt na ruské kolo si s někým popovídat.
Ale musel jsem být blízko tebe.
Okouzlila jsi mě.
Propána, jaký způsob balení!
To zkoušíš na všechny?
- Ne. - Dobře.
Tuhle v noci jsem tě viděla s malou paní Ribbonsovou.
- Co děláš dnes večer? - Co?
Nebo zítra večer nebo o víkendu, kdykoliv.
- Proč? - Proč? Naše schůzka.
Jaká schůzka?
- Ta, s kterou jsi souhlasila. - Ne.
Ale ano. Slíbila a odpřísáhla jsi to.
No, myslím, že jsem si to rozmyslela.
Podívej, vím, že se k tobě na ulici pořád někdo
přidává... a ty ho neznáš.
Neznáš mě, ale já sebe ano.
A když vidím něco, co se mně líbí,
Tak... Si to zamiluju.
Chci říct... Šílím po tom.
Dobře, o čem to mluvíš?
O tobě.
Jsi dobrý.
- Co? - Jsi dobrý.
- Ne. Nechápeš mě správně. - Jsi dobrý. Jsi.
- Jsi fantastický. - Nejsem.
Opravdu jsi. Jsem ohromena.
- Obvykle se tak nechovám, omlouvám se. - Ale ano, chováš.
Můžu být zábavný, jestli chceš...
vážný, chytrý,
pověrčivý, statečný.
A můžu mít lehko v nohách.
Mohl bych být, cokoliv bys chtěla.
Jen mně řekni, co chceš, a já to pro tebe udělám.
Jsi blázen.
Mohl bych být.
No tak, jedna schůzka. To ti nic neudělá.
Nemyslím.
Tak co můžu dělat, abys změnila názor?
Hádám, že už něco vymyslíš.
- Jsi si jistý, že přijde? - Klídek, kámo, je to zařízené.
Setkáme se s ní na pozdním promítání.
Dívej...co jsem ti říkal? No tak.
Ach můj Bože, jaká náhoda!
Potřebuju si s tebou na chvíli promluvit.
- Je tady! - Allie, pamatuješ si Noaha, ne?
- Ano, pamatuju. - Jo.
- Pojď sem. - Fine!
-Čau. - Čau.
- Rád tě zas vidím. - Já tebe taky.
- Vypadáš skvěle. -Díky.
Opravdu, opravdu skvěle.
Vypadáš skvěle. Ty vypadáš skvěle.
A taky já vypadám skvěle, takže mohli bychom jít na ten film?
- Za chvíli to začne. - Po tobě.
"Vrátíš se, Li Abnere.
Nechytíš mě, Daisy Maeová!
Dnes je den Sadieho Hawkinsona, takže tě chytím!
Jsem rychlejší než ty.
Ne, ne!
Chytím tě!
Dostanu...
Jsem ti v patách!
Měla bys být rychlejší!"
Počkej na mě.
Co se stalo v tom filmu?
- Tady. - Děkuji.
- Co to děláte? - Chceš si se mnou promluvit?
Jo, o co se jedná?
- Jo. - Projdeme se.
Milujete se?
Chápu.
Milujete se.
Dobře, čau.
- Dobře, dobře.
Pobavila jsem se.
Neviděla jsem film ani nepamatuju.
Opravdu?
Naposledy když jsem byla malá.
Co?
Ne, já...
Mám moc práce, nemám moc času.
Máš moc práce?
Mám velmi přesně vymezený rozvrh.
Všechny moje dny jsou naplánované.
Ráno vstanu...nasnídám se, učitel matiky, učitel latiny, oběd,
hodina tenisu, hodina tance... občas oboje.
Učitel francouzštiny, hodina klavíru, pak večeřím.
A po večeři jsem se svojí rodinou.
A pak...doháním nějakou tu četbu.
To zní jako cesta k úspěchu.
To se vsaď.
Hlásím se na různé univerzity....
Radcliffe, Sarah Lawrence... to jsou ty, které chceme.
- Kdo "my"? - Co?
Právě jsi řekla "ty, které chceme".
Máma a táta.
O všem rozhodujeme společně.
O všem?
Ne, ne o všem.
Ale důležité věci ano.
Takže všechno ostatní si můžeš rozhodovat sama?
- Nebuď protivný. - Omlouvám se.
Jen si zkouším představit, co děláš jen tak pro zábavu.
Co tím myslíš?
Chci říct...
Nevím, chci říct tohle všechno
musíš dělat, ne?
Takže co děláš jen tak?
Právě jsem ti to řekla.
Nevím.
To mě překvapuje.
Proč?
Vždycky jsem si myslel, že jsi takový typ...
Jaký?
Prostě...
- Nezávislý.. - Co?
Nezávislý.
Já jsem nezávislá.
Nevypadáš na to.
Ale jsem.
Pojď sem, chci ti něco ukázat.
- Noahu, kam jdeš? - Prostě pojď.
- Přejedou tě. - Tahle všechna auta?
Chodíval jsem sem s tátou,
lehl jsem si, sledoval, jak se mění světla.
A viděl jsem, jak se mění ze zelené na červenou, a pak na žlutou.
Mohla bys to zkusit, jestli bys chtěla.
- Ne. - Proč ne?
Protože...nevím. Prostě vstaň.
To je tvůj problém, víš?
Nevíš, co chceš.
Dobře.
Co se stane, když přijede auto?
- Umřeme. - Co?
Prostě se uklidni. Prostě věř.
Musíš se naučit věřit.
Dobře.
Malování.
Ptal ses mě, co dělám jen tak.
- Co teď? - Miluju malování.
Jo?
Většinu času všechny tyhle myšlenky poskakují v mé hlavě.
Ale když mám v ruce štětec,
tak se svět prostě uklidní.
Vypadněte z cesty!
Jsi v pořádku?
Čemu se směješ?
Byla to sranda.
Chceš si se mnou zatančit?
Jistě.
Teď?
Tady?
Neplánuješ tančit uprostřed cesty?
Kdo říkal tančit na cestě?
A nemáme hudbu.
No tak si nějakou uděláme.
Jsi strašný zpěvák.
Vím.
Ale ta písnička se mně líbí.
Léta na jihu
jsou netečná k pokusům mladé lásky.
Ozbrojení varováním a pochybami
poskytovali Noah a Allie pozoruhodně přesvědčivý portrét hocha a dívky
pohybující se velmi dlouho ulicí
bez ohledu na následky.
Zamilovali se do sebe, že?
- Ano. - Dobře.
Takové příběhy se mně líbí. Pokračujte.
Po té noci
spolu Allie a Noah trávili každou volnou chvíli.
A brzy se stali neoddělitelnými.
Opravdu hezké.
"Překrásné stékající útržky.
Ledabylé pořadí
jednoho po druhém,
tak jsem jim možná říkal sám pro sebe.
Nebo jsem je nasával.
Opravdové básně, to co označujeme básněmi,
jsou jen obrazy. Básně samoty noci.
A mužů jako já.
Tahle báseň, sklesle plachá a neviditelná,
kterou jsem měl vždy u sebe. A kterou všichni muži mají u sebe."
Na Whitmana to není špatné.
Podívej máme návštěvu.
Omlouvám se, nechtěla jsem vyrušovat.
Nemusíš se omlouvat, pojď sem, drahoušku.
Něco malého bychom tu snesli, kromě zápachu toho haraburdí.
Tati, tohle je Allison Hamiltonová.
Allison, rád tě poznávám.
- Allie. - Allie.
Ráda vás poznávám, pane Calhoune.
No pane Calho... Co, jsem starý nebo tak?
Můžeš mně říkat Franku.
- Pojď dál a posaď se. - Dobře.
Takže Allie. Je hezká, synu.
- Ano. - Je o moc hezčí, než jsi přiznal.
- Je to tak? - Ne, není.
Nevěř mu.
- Co to máš? - Jen...
Něco jsem vám přinesla.
Ukaž. Podíváme se.
To jsi dělala ty?
Je to nádherné. Podívej se na to.
Máme tu parádní obraz.
No, vím, kam ho pověsíme, děkuji.
To byla krásná báseň.
Co to bylo?
Whitman.
Víš, když byl malý, tak opravdu zle koktal.
- Tati.... - No....koktal jsi.
- To jsem nevěděla. - Sakra, tak jsem zadrhával.
Zadrhával, koktal, jaký je v tom rozdíl?
Nerozuměl jsem mu ani slovo.
Tak jsem ho nechal, aby mně četl nahlas poezii.
Zpočátku to nebylo nic moc,
ale pak se toho koktání zbavil.
Dobrý nápad, ta poezie.
Jo, myslím že jo.
Neuvěřitelné, neuvěřitelné.
Já preferuju Tennysona, ale jemu se líbí Whitman...
Z nějakého důvodu, nevím.
Řekni, dala by sis nějakou tu snídani? - Chtěla bys snídani?
- Snídani? - Jo.
- Tati, je 22:00. - Co to má s tím společného?
Palačinky si můžeš dát v kteroukoliv noční hodinu chceš.
- Takže dala by sis snídani? - Jasně.
Byl to prapodivný vztah.
On byl kluk z vesnice. Ona z města.
Ona měla svět u svých nohou,
zatímco on neměl ani haléř.
Noahu, no tak.
Podívej se na nás.
Co děláme?
Myslíš, že bych mohla být v dalším životě pták?
Co tím myslíš?
Reinkarnací.
Nevím.
Já myslím, že jo.
Řekni, že jsem pták.
Ne.
- Nedělej to. - Řekni, že jsem pták.
Přestaň. Hned.
- Nejsi. -Řekni to!
- Jsi pták. - Jo.
A teď řekni, že jsi taky pták.
Jestli ty jsi pták, tak já taky.
- Pojď, pusinko. - Co děláš?
Ne. Ne!
Jdeme na to, až napočítám do tří, dobře?
Je to fakt snadné, tak na tři, jo?
- Dobře, dobře. - Jedna...
- Dva...dva... - Dva...
...tři! - Ne! Nemůžu.
Do vody!
Jdi do vody. Lásko, šla bys tam?
- Do vody! - Nemůžu.
- Běž! - Do vody!
- Jedna... - No tak, skoč.
- Dva... - Tři.
Drž je u sebe. Ne, ne, ne.
Tam dole.
A sešlápnout. A drž.
Ne, nesešlapuj!
Nechápu, o čem mluvíš!
V mnoha věcech se neshodli.
Popravdě se zřídkakdy na něčem shodli. Pořád spolu zápolili.
- Nekopej mě! - Nestrkej do mě!
A každý den soupeřili.
Ale i přes vzájemné rozdíly
měli jednu důležitou věc společnou.
Byli do sebe blázni.
Dobře. Musím jít.
- Ne. - Jo, musím.
Allie.
Tati. Tati, ty jsi...
Neviděla jsem tě.
Docela jsi mě vyděsil.
Nějak jste se s tím chlapcem sblížili.
Ano.
Přiveď ho v neděli k nám.
Chci ho poznat.
Dobře.
Dobrou noc, tati.
Dobrou noc.
A ta veš říká:" Tati, nechápu."
A on na to: "No teoreticky jsme oba milionáři, ale ve skutečnosti,
žijeme v ochlupí děvky."
To mně říkal biskup Stevens.
Oliviere, prosím tě odnes ten likér z dosahu mého muže.
Myslím, že trochu příliš pil.
Takže co děláš, Noahu?
Pracuju na vodní pile, s Finem.
Hlavně řežeme a přejímáme kmeny... a odstraňujeme kůru.
Hezké, zlatíčko.
Děkuji.
Pokud by ti to nevadilo, zeptal bych se kolik ti ta práce vynáší?
Kolik vydělám peněz?
Kolem 40 centů za hodinu.
Není to moc, ale já zas tolik nepotřebuju.
A... Většinu z toho jsem si ušetřil.
Pusťme se do jídla. Můžeme?
Vypadá to báječně.
Takže, Noahu, ty a Allie jste spolu strávili spoustu času.
Musíte se mít velmi rádi.
Začíná to být docela vážné, ne?
Ano, madam.
No léto je téměř u konce. Co budete dělat?
No víte, Charleston je jen pár hodin daleko.
Ale Allie jde na Sarah Lawrence.
Ona ti to neřekla?
Ne, neřekla.
Právě jsem dostala dopis. Chystala jsem se ti to říct.
To je v pořádku.
A Sarah Lawrence je v New Yorku.
To jsem nevěděl.
Anne, tahle konverzace je na oběd příliš těžká.
Nechej ty děti, ať se baví i bez španělské inkvizice.
Už mám pusu na zámek.
Znám další vtip o jeptišce a vysoce postaveném biskupovi.
- Přestaň. - To jsem nebyl já.
Jestli řekneš další vtip, tak odcházím.
Udělám to.
To dítě je příliš živé na dívku jejích poměrů.
Je to jen letní láska.
Spíš je to problém.
Je tam venku Allie?
Chceš někam zajít?
Dobře.
Počkej tady.
Allie!
Pojď sem.
Dobře, udělej krok.
Krok. Ne...
Dobře, zůstaň tady.
Neotvírej oči.
Dobře.
Windsorská plantáž.
Postavená v roce 1772.
Pověst praví, že Francis Marion....
požádal svou ženu o ruku právě tady pod těmito schody.
Dávej pozor.
Buď opatrná, tyhle jsou rozbité. Podívej se na to.
Tohle...
Tohle místo je obrovské.
Jo, obrovský kus bordelu.
To jo.
Ale jednoho dne to koupím, a dám to do pořádku.
Potřebuje to jen novou podlahu.
A nové stěny a střechu.
- To je všechno? - A kanalizaci a elektřinu.
- A nábytek. - Ano, a nábytek.
Ale stojí to přímo na vodě.
A venku je velká stodola.
Mohl bych si z ní udělat dílnu.
No a co já?
Neměla bych se k tomu vyjádřit i já?
Chceš se k tomu vyjádřit?
Ano, ráda bych.
Co chceš?
Chci bílý dům...
s modrými okenicemi...
A pokoj s vyhlídkou na řeku, takže budu moct malovat.
- Něco dalšího? - Ano.
Chci starou velkou verandu, kolem celého domu.
Můžeme pít čaj...
a dívat se jak zapadá slunce.
- Dobře. - Slibuješ?
Slibuju.
Dobře.
- Kam jdeš? - Sem.
Nemůžu hrát etudu, když děláš tohle.
Pomiluj se se mnou.
Noahu?
Vím, že jsem řekla, že chci, abys mě pomiloval,
ale myslím, že...
Že mně to budeš muset vysvětlit.
- Dobře. Jsi v pořádku? - Jo.
- Ublížil jsem ti? - Ne, ne.
Já jen... Honí se mně v hlavě moc myšlenek.
Já jen... Honí se mně v hlavě moc...
to je jedno.
Třeba o čem přemýšlíš? O čem přemýšlíš právě teď?
Víš, právě v tomto okamžiku?
Věděl jsi, že se to stane, když jsi mě sem přivedl?
- Ne. - Ne?
- Ne. - Ne, nepřemýšlel jsi o tom?
- Samozřejmě že jsem o tom přemýšlel. - Ano?
No a o čem jsi přemýšlel?
Asi příliš mluvím, že?
Dobře, dobře. Budu zticha.
Ani muk.
Dobře.
- Jsi v pořádku? - Jo.
Dobře.
Já prostě nechápu, jak je možné, že jsi tak klidný.
Nemyslíš na nic?
Šílím tu z toho,
ale pro tebe, je všechno v pořádku.
Vůbec tě to netrápí?
Omlouvám se.
Chtěla jsem, aby to bylo dokonalé.
A teď nemůžu zmlknout.
Miluju tě.
Věděla jsi to?
Taky tě miluju.
Nemusíš to dělat, jestli nechceš.
Ne, ne, chci. Chci.
Noahu! Noahu!
Co? Fine vypadni odsud!
Podívej omlouvám se, ale Allieniny rodiče vyšilují.
Poslali všechny policajty z města, aby ji hledali.
- Poslali jste pro mě policii? - Ano.
Jsou dvě hodiny ráno. Zavolali jsme policii.
Díky Bohu jsi v pořádku. Kde jsi byla?
Pane Hamiltone, celé je to moje chyba.
Omluvil bys nás na chvilku prosím?
Rád bych si promluvil s mojí dcerou.
O samotě, mladá dámo.
Děkuji za všechno, poručíku.
Kdykoliv, Johne.
Jdi rovnou domů, je pozdě.
Pane, opravdu to není její chyba.
Ztratil jsem pojem o času.
Sedni si.
Omlouvám se, tati.
- Je to násilník? - Ne.
- Jako co, mami? - Přestaneš se vídat s Noahem.
Je venku a hraje si s tím chlapcem až do dvou hodin do rána
a to musí přestat.
Nestrávila jsem 17 let svého života
výchovou dcery a nedávala jsem jí všechno...
jen proto, aby to zahodila pro letní lásku.
Tati, no tak!
Skončí buď se zlomeným srdcem nebo těhotná.
- Anne, prosím. - Je to milý chlapec.
- Je milý, ale je... - Je co? Je co? Řekni mně to.
Je odpad, odpad, odpad... není pro tebe.
Odpad?
Nedotýkej se mě!
To by stačilo. Už se s ním neuvidíš. A tím to končí.
- Ne, tím to nekončí. - Ale ano.
- Ne, tím to nekončí. - Allie!
Ty mně nebudeš nakazovat, koho mám milovat.
- Milovat? - Ano tati, miluju ho.
Miluju ho.
Není pro tebe vhodný, zlatíčko.
Miluju ho.
Je ti teprve 17 let, o lásce nevíš nic.
A ty ano?
Nedíváš se na tatínka tak, jak já se dívám na Noaha.
Nedotýkáš se, ani se nesměješ.
Nehraješ si. O lásce nevíš nic.
Noahu?
Odcházíš?
Můj Bože, je mně to tak líto.
Nevím ani co říct. Cítím se tak ponížená.
- To je v pořádku. - Ne, není.
- Jo. - Ne, není.
Ne.
- Půjdu. - Ne, nechci, abys šel.
Musím o něčem přemýšlet.
O čem budeš přemýšlet?
Pojď sem a mluv se mnou.
Mluv se mnou!
O čem? Ty chceš...
jedeš pryč!
Odcházíš.
A já zůstávám.
A jsem šťastný, že to tak je,
ale budeš mít na práci milión věcí.
Máš toho tolik před sebou.
- Nemluv tak. - Je to pravda.
Mě nečeká nic hezkého, nic fantastického.
To se...
To se mně nikdy nestane. Nemám to v kartách.
Nemusím jít do školy, dobře?
- Ano, musíš. - Můžu zůstat tady.
Ne. Vidíš, o tom přesně mluvím.
Tak můžeš jít se mnou.
- Do New Yorku? - Ano.
A co budu dělat v New Yorku?
Budeš se mnou?
Jo.
Nevím.
Nemusíme to všechno vyřešit dnes v noci, ne?
Užijeme si zbytek léta a pak uvidíme, co se stane.
Říkáš, že to chceš ukončit?
Říkám jen, že uvidíme, jak to bude dál.
Rozcházíš se se mnou?
Nevidím způsob, jak by to mohlo fungovat.
Chápu...
Prosím, nedělej to.
Nemyslíš to tak.
Sakra, když to chceš udělat,
tak na co čekat až do konce léta?
Proč to prostě neuděláš hned?
No tak.
- No tak. - Co děláš?
Udělej to! Udělej to!
Udělej to hned.
Udělej to!
Přestaň!
Víš co? Udělám to sama. Je po všem.
Dobře? Skončilo to.
- Pojď sem. - Nedotýkej se mě.
Nenávidím tě Nenávidím tě.
Půjdu.
Proč ne, proč ne, běž. Vypadni.
Odjeď! Jeď! Jeď!
Ne, ne počkej chvilku. Nerozcházíme se opravdu, že?
No tak.
Jen se hádáme
a zítra to bude, jako by se nic nestalo, dobře?
- Odešel? - Odešel.
No, musela z toho být zničená.
Byla.
Jen se pokoušel udělat správnou věc.
Jo.
Ale ve skutečnosti měl
prostě poslat ty její rodiče k čertu.
Ať si to strčí tam, kam slunce nesvítí.
Máte pravdu, asi měl.
Dalšího dne se Allie probudila
a našla svůj svět vzhůru nohama.
Co se děje?
Jedeme domů.
Jedeme teď?
Měli jsme jet až příští týden.
Jdi se obléknout a pak se přijdi nasnídat, zlatíčko.
Willow ti zabalí věci.
Ráda vám zabalím věci, slečno Allie.
Nechci, abys mně balila věci.
Nechci, aby ses dotýkala mých věcí. Nikam nejedu.
- Ano, jedeš. - Ne, nejedu.
- Ano, Allie, jedeš. - Ne, nejedu.
Allie, pojedeš, ať se ti to líbí, nebo ne.
A teď, i pokud by si tě měl Aaron vzít na ramena
a vléct tě celou cestu, tak jedeš.
Omluv mě.
- Dobře, jdem. - No tak.
Tohle všechno musíme mít do oběda.
No tak, do toho!
Neměl bys tu postávat. Jdeme na to.
Fine!
Kde je Noah?
Je pryč s lodí.
- Co se děje? - Odjíždím z města.
- Odjíždíš? - Jo.
- Kdy? - Teď...dneska.
Podívej, potřebuju, abys Noahovi něco řekl, dobře?
Chci, abys mu řekl, že ho miluju.
A řekni mu, že lituju toho včerejšího večera.
Víš, byl jsem s ním vzhůru celou noc, Allie.
Nikdy jsem ho neviděl tak na dně.
Je po všem. Nedělej to ještě těžší, než to je.
Ne! Ne, není po všem.
Fine, včera jsme se hádali.
A řekli jsme pár věci, které jsme tak nemysleli, ale není po všem.
- Je po všem. - Ne.
Nechej to být. Nechej to tak.
Už jdu.
Mami, už jdu!
- Podívej, on to chápe. - Ale...
Je to těžké, ale on to chápe.
Je po létě a je načase odjet domů.
Jestli bude chtít s tebou mluvit, tak ti napíše. Jestli ne?
Dobře.
Dobře, můžeš...můžeš mu teda jen říct, že ho miluju?
- Uděláš to? - Řeknu mu to.
Čau Fine.
Odjela.
Letní lásky končí z různých důvodů.
Ale na konci
mají jednu věc společnou:
Jsou to létavice...
velkolepý okamžik světla na obloze,
pomíjivý záblesk věčnosti.
A v té záři odcházejí.
Noah byl zoufalý.
Napsal Allie, že je mu to líto a že byl hloupý.
že se s ní rozešel.
Napsal jí, aby jí řekl, že ji stále miluje, a že ji chce vidět.
A pokud by odepsala, jel by kamkoliv.
Po celý rok psal každý den jeden dopis.
365 dopisů.
Ale na žádný nepřišla odpověď.
Frede? Nic?
Je mi to líto.
Dobře, děkuju.
Nakonec po roce ticha
se rozhodl, že to všechno nechá za sebou a začne žít nový život.
Napsal dopis na rozloučenou
a on a Fin si uabalili tašky
a namířili si to do Atlanty.
Noahu! Noahu!
Noahu!
Pojď si to poslechnout!
Existuje stát války
mezi Spojenými státy a...
Ústavu Spojených států,
proti všem nepřátelům, cizím i domácím.
Noah a Fin narukovali společně.
A po dvou letech pronásledování Rommela
napříč pouští severní Afriky
zaujali postavení v Pattonyho třetí armádě v Evropě.
Fine!
Protiřečil jsem si?
Tak teda dobře, protiřečil jsem si.
Allie chodila na univerzitě do třetího ročníku,
když se přihlásila jako dobrovolná zdravotní sestra.
Pro ni byli všichni muži s rozdrceným tělem,
kteří leželi na oddělení, Noah.
Nebo někdo, kdo bojoval vedle něho v džungli
nebo na zmrzlé, zasněžené silnici.
Zvednu vás.
Připraven?
Jdeme na to.
Teď zvednu tuhle nohu.
- Položte ji na stoličku. - Dobře.
- Jste v pořádku? - Jo.
Slečno, můžu se vás na něco zeptat?
Všiml jsem si, že nemáte prstýnek.
A chtěl jsem vědět, jestli bych vás mohl vzít ven.
- Prosím? - Na rande.
Předtím než odejdete a řeknete ne,
musím vám říct, že jsem skvělý tanečník
a moje úmysly jsou totálně nečestné.
Dobře, dobře. "Casanovo", no tak.
Napřed vás dostaneme do formy,
a pak si promluvíme o schůzce, dobře?
Hrome, ten je pohádkový.
Co tady dělá?
Sleduje tě.
Slečno?
Už jsem v pořádku.
Tak co ta schůzka?
Allie byla překvapená jak rychle
se zamilovala do Lona Hammonda.
Byl hezký, chytrý,
zábavný, kultivovaný a okouzlující.
Také pocházel ze staré šlechtické rodiny
a byl pohádkově bohatý.
Co?
Co se děje?
- Kam jdeš? - Kam jdou?
- Uvidíme se později, zlatíčko. - Kam jdou?
Allie hodně jsem přemýšlel o tom, proč bychom se nemohli vzít.
Dobře, nechám se podat, proč bychom se nemohli vzít?
Víš, to je ten problém, napřed jsem nemohl o ničem přemýšlet.
A pak se mně rozsvítilo. Tvoji rodiče...
- Moji rodiče? - Naprosto.
- Tvoje stará máma a táta. Děkuji ti za to.
Máma?
Víš, problém je, že mě milují.
- Jsem přesně ten typ muže. - Milují tě.
- Chtějí, abys skončila s takovýmhle mužem. - Opravdu?
Víš, jsem bohatý, jsem šlechtic, mám slušnou práci.
Víš, jsem neuvěřitelný tanečník a opravdu chytrý chlap.
Vypadáš skvěle.
- Chci si myslet... - Tak kde je problém?
Teď tohle, jestli si mě vezmeš...
Poslouchej dobře.
Jestli si mě vezmeš...
Tak prohraješ celoživotní válku vzdoru proti nim.
Můj Bože, co budeme dělat?
Nevím.
Hej, všichni, jste v pohodě?
Řekněte to!
Víš, Allie, myslím... sakra, myslím, že si mě musíš vzít.
- Myslím, že si mě potřebuješ vzít. - Ano?
- Ano. - Ano proč?
Protože jestli to uděláš, tvoji rodiče budou vždycky vědět
o tom neštěstí, které cítíš, protože jsi nebyla schopná je zklamat.
Myslím, že jsi přehlédl jeden drobný detail.
A to je?
Víš, napřed musíš mít od nich požehnání.
A myslím, že jsi přecenil jejich oblibu v tobě.
Opravdu?
Nemyslím.
Tak proč ne?
Protože už jsem se zeptal, a oni řekli ano.
Co?
Ještě jedna věc.
Miluju tě.
Vezmeš si mě, miláčku?
Vím, že jsem dost vtipkoval, ale jsem do tebe blázen.
Vzít si mě? To by ze mě udělalo nejšťastnějšího chlapa na světě.
Ano. Ano!
- Vydrž chvilku. - Kam jdeš?
Můj Bože. Mami.
Dobře, přestaňte hrát.
Promiňte. Chci, aby tady každý věděl,
že tahle mladá slečna a já se budeme brát.
Souhlasila z celého srdce, ale nemohla pochopit,
proč právě v okamžiku, kdy řekla ano,
jí přišel na mysl Noahův obličej.
Noahu!
Rád tě vidím. Nechej mě, ať se podívám.
Krvácíš někde? Ne?
- Všechno v pořádku? - Jo.
Mám tě rád.
Pojď, něco ti chci ukázat.
- No tak. - Dobře.
O co se jedná?
Co je to?
Tady.
Prodal jsem dům.
- Prodal jsi dům? - Jo.
Do konce měsíce musím být pryč.
S tímhle a tvým vojenským důchodem bys ho teď mohl mít.
- Mít co? - Tvůj dům snů.
- Windsorské plantáže. - Tati...
Ne, žádné tati, nechci o tom už slyšet.
Už jsem mluvil s bankou, dají ti půjčku.
- No nemůžu tě nechat prodat dům. - Už se stalo.
Je to dobrá věc. Měl bys to udělat.
Počkej. Prodal jsi dům. Kde budeš žít?
S tebou, panáčku, co říkáš?
Někdo ti musí pomoct dát to do pořádku.
Noah se podíval na dům,
ale viděl jen jedinou věc...
Allie.
Rozhodl se hned na místě, že si splní svůj celoživotní sen.
Musel by přestavět celý dům od shora až dolů.
A když přijel Noah do Charlestonu, nechat si schválit plány domu,
zasáhl osud a přinesl mu příjemný pohled.
Zastavte autobus! Zastavte autobus!
Promiň, chlapče, nemůžu zastavit dřív než na nádraží.
Ne, ne, ne, prosím zastavte teď. Prosím!
Rozumíš anglicky, kámo?
Nikdo nevystoupí, dokud nebudeme na nádraží. Teď si sedni.
Bože.
Hleď na cestu, blázne!
Co děláš?
Kolik let je teď vaší dceři?
Je támhle.
Miláčku, ahoj.
Poté, co viděl ten den Allie
se něco uvnitř Noaha zlomilo.
Měl v hlavě představu,
že když dokončí ten dům,